Det var efter att polarisarna smält till följd av växthuseffekten-
- och haven hade stigit och dränkt så många städer utefter alla kuster.
Amsterdam, Venedig, New York - förlorade för all framtid.
Miljontals människor tvingades flytta. Klimatet hade blivit kaotiskt.
Hundratals miljoner svalt i fattiga länder. På andra håll rådde välstånd-
- sedan de flesta i-länder infört statliga restriktioner för barnafödandet.
Det var därför robotar, som inte blev hungriga eller medförde kostnader-
- blev en så viktig ekonomisk del i samhällsstrukturen.
Att skapa en artificiell varelse har alltid varit vår dröm.
Inte bara sedan våra förfäder fick världen att häpna-
- med de första tänkande maskinerna: Primitiva monster som spelade schack.
Den artificiella varelsen är verklighet, en fulländad mänsklig avbild-
- med verklighetstrogna lemmar, verklighetstroget tal-
- och med mänskliga reaktioner.
Och till och med minne för smärta.
Hur känner du dig nu - arg, chockad?
- Jag förstår inte. - Vad gjorde jag med dina känslor?
Ni gjorde det mot min hand.
Där har vi problemet. Klä av dig.
På Cybertronics har den artificiella varelsen nått sin höjdpunkt.
Den "meka" som stått modell-
- för alla som tjänar oss i vårt dagliga liv.
Det räcker. Men än kan vi inte slå oss för bröstet!
Visst kan vi känna oss stolta, men vad har vi åstadkommit?
Gapa, Sheila.
En leksak som svarar på sinnesintryck, med intelligenta beteendekretsar-
- och en nervcellssekvenseringsteknik som är lika gammal som jag.
Jag tror att min kartläggning av impulserna i en enda nervcell-
- gör det möjligt för oss att tillverka en kvalitativt annorlunda meka.
Jag föreslår att vi tillverkar en robot...
- ...som kan älska. - Älska?
Vi säljer ju tusentals älskarmodeller varje månad.
Javisst, du är ju vår egen bästa kund, Syatyoo-Sama.
Kvalitetskontroll är faktiskt viktigt.
Vad är kärlek?
Först spärrar jag upp ögonen, andas snabbare, värmer upp huden och rör...
Och så vidare... Tack, Sheila.
Jag menade inte sensualitets- simulatorer, jag sa "älska".
Som ett barn älskar sina föräldrar.
Jag vill tillverka en barnrobot som kan älska.
En barnrobot som älskar de föräldrar den tilldelas och älskar dem för evigt.
Ett mekabarn?
En meka med egna tankar, med nervcellsrespons.
Kärleken skulle bli det som ger dem det undermedvetna de inte haft förut.
En inre bildlig värld, intuition, egna tankegångar, drömmar.
En robot som kan drömma? Och hur ska vi lyckas med det?
Med tanke på den hätska stämningen mot mekor i dag-
- handlar det inte bara om att skapa en robot som kan älska.
Frågan är väl om man kan få människor att älska robotar?
Det blir ett tillgivet barn som aldrig blir sjukt eller förändras.
För alla barnlösa par som längtar förgäves-
- kan vår lilla meka skapa en helt ny marknad och fylla ett stort behov.
Ni har inte svarat på min fråga. Om en robot kan älska en människa-
- vilket ansvar har då den människan gentemot mekan?
- Det är en moralisk fråga. - Världens äldsta.
Men skapade inte Gud Adam för att älska Honom?
TJUGO MÅNADER SENARE
KRYOTEKNIK
"Barnet föddes när de första höstlöven föll.
Ett gossebarn. Marians önskan hade besannats.
Pojkens hår var ljust. Han döptes till Martin efter sin farfar."
Dr Frazier. Jag läste en artikel i en läkartidning...
- Hejsan, Monica. - ...om hur virus kunde förstöras...
Jag hör fortfarande.
Jag är orolig för henne, Henry.
Hon känner att hon borde sörja er son.
Efter fem år känner du likadant-
- men läkarvetenskapen försäkrar att Martin kan botas med tiden.
Därför får hon inte utlopp för sin sorg.
Vi kanske inte kan rädda er son, men din fru kan få hjälp.
- Valet av föräldrar var oerhört svårt. - Nästan svårare än prototypen.
Av våra tvåtusen anställda var det förvånansvärt få som uppfyllde kraven.
Anställningsmeriter, livsstilskvalitet...
Fråga. Interna data.
...lojalitet mot firman, och, i det här fallet-
- en familjetragedi som gör honom mer kvalificerad.
Jag ska tala med honom.
- Slå inte ihjäl mig nu. - Henry, vad är det?
Jag älskar dig. Slå inte ihjäl mig nu.
Dörrarna åkte igen.
Jag tycker om golvet.
Jag går inte med på det här! Man kan inte ersätta sitt barn!
- Vi kan lämna tillbaks honom. - Hur kunde du?
- Jag gör som du vill. - Trodde du att jag bara...
- Jag gör som du vill! - Jag vet inte vad jag vill.
Då lämnar jag tillbaks honom till Cybertronics i morrn bitti.
Bra.
Såg du hans ansikte, Henry? Han ser så verklig ut.
- Men det är han inte. - Nej.
- Inuti är han precis som alla andra. - Bara en massa sladdar.
Men på utsidan ser han så verklig ut.
Som ett riktigt barn.
Ett mekabarn.
Ett barn.
Förtroendet företaget visat mig, oss, är oerhört stort.
Vi måste följa en enkel procedur om du vill behålla David.
Det finns ett präglingsprotokoll: En lista med sju ord-
- som måste läsas upp för David i rätt ordning.
För vår egen säkerhet är präglingen oåterkallelig.
Barnrobotens kärlek programmeras, vi blir en del av honom för alltid.
Därför kan inget mekabarn säljas vidare.
Den som inte vill behålla sitt barn måste låta Cybertronics förstöra det.
Jag fick skriva under ett kontrakt för att du ens skulle få se David.
Du måste också skriva under.
Monica, programmera honom inte förrän du är helt säker.
Det är väl klart att jag inte är säker.
Vill ni att jag ska sova nu?
Bra idé. Monica?
Det är sent, klockan är efter nio. Hur länge brukar du få vara uppe?
Jag kan inte sova, men jag kan ligga still och vara knäpptyst.
Pyjamasen borde passa, vi ses i morrn bitti.
Klär du på mig?
Det överlåter jag åt er pojkar.
Upp med armarna.
- Är det en lek? - Ja.
Kurragömma.
Jag hittade dig.
Gå in på ditt rum och lek.
- Jag hittade dig. - Ut härifrån! Och stäng dörren!
PRÄGLINGSPROTOKOLL VARNING: Oåterkalleligt
INSTRUKTIONER: 1) Läs upp orden tydligt och långsamt
- Är det en lek? - Jag ska läsa upp några ord...
Du kommer inte att förstå något, men jag vill att du lyssnar ändå-
- och ser på mig hela tiden. Kan du göra det?
Ja, Monica.
- Känner du min hand i nacken? - Ja.
- Gör det ont? - Nej.
Se på mig. Är du beredd?
Fjädermoln.
Sokrates.
Partikel.
Decibel.
Orkan.
Delfin.
Tulpan.
Monica.
David. Monica.
Undrar om jag gjorde rätt.
Vad betydde orden, mamma?
Vad kallade du mig?
Mamma.
Vem är jag, David?
Du är min mamma.
Du doftar ljuvligt. Jag älskar när du har den parfymen.
- Älskar du mig när den tagit slut? - Nej.
Men vi kan gifta om oss och välja en som är vanligare... Nu måste vi gå.
- Hej David. - Hej Henry.
Följ oss till dörren, älskling.
Min sko!
Slipsen, Henry! Du är hopplös!
- Han bäddade vår säng. - Han anstränger sig så.
- Och han gör kaffe åt mig! - Det är kusligt, man hör honom aldrig.
- Han är bara ett barn. - Han är en leksak.
Han är en gåva från dig.
När vi gått låses dörrar och fönster så du kan inte gå ut ur ditt rum...
- Jag tog för mycket parfym. - Doftar jag ljuvligt?
Mamma?
Kommer du att dö?
En dag gör jag det.
- Då blir jag ensam. - Oroa dig inte så mycket.
Hur länge lever du?
Jättelänge.
I femtio år.
Jag älskar dig, mamma.
Jag hoppas att du aldrig dör. Aldrig nånsin.
Ja.
Älskling! Snart kommer vi på tok för sent!
Hallå?
Den har tillhört Martin, min son.
Han heter Teddy. Teddy, det här är David.
- Hej Teddy. - Hej David.
Teddy är en superleksak, jag vet att ni är rädda om varann.
Jag är ingen leksak.
Henry! Förlåt.
- Vad gjorde du? - Jag berättar sen.
Är femtio år en lång tid?
Det tror jag inte.
Jag svarar!
- Ge mig den. - Titta vad jag kan.
Hallå.
Ja?
Mrs Swinton, kan ni dröja lite? Er man vill tala med er, det är viktigt.
Ja. David, ge mig luren nu.
Monica? Hör du mig? Svara, Monica!
- Gå och lek med Teddy. - Svara, Monica!
Vad är det, Henry?
Va? När då?
Herregud.
David, det underbaraste i hela världen har hänt.
Det här är Martin, min son.
Martin, nej!
Vi tävlar och ser vem han går till först.
Kom hit Teddy! Kom hit!
Teddy! Kom hit!
- Ropa du också. - Kom hit Teddy.
- Kom igen Teddy! - Kom hit, grabben.
- Kom hit! Kom igen Teddy. - Kom hit Teddy.
- Teddy, kom. - Kom hit Teddy.
- Kom Teddy! Kom.
Mamma!
Är de dumma mot dig?
Förut var han en superleksak, nu är han gammal och dum.
- Vill du ha honom? - Ja, tack.
Nu är du den nya superleksaken. Vad kan du göra för nåt?
Kan du gå i taket eller på väggarna?
Kan du sväva eller flyga?
- Kan du det? - Nej, för jag är riktig.
- Kan du ha sönder den? - Helst inte.
De ser faktiskt bättre ut i småbitar.
Jag kan inte.
Res på dig.
De har gjort dig större.
- Vilka då? - Dockmakarna. Du är längre än jag.
- Varför ser du inte ut som en? - Som en...
Du är inte söt som en docka. Du ser ut som en vanlig pojke.
- När är din födelsedag? - Jag har aldrig haft nån.
När tillverkades du? När är din "tillverkningsdag"?
Det minns jag inte.
Vad är det första du minns, då?
- En fågel. - Vilken sorts fågel?
En fågel med stora vingar och fjädrar som sticker upp.
- Kan du rita den? - Ja.
Det ser ut som en påfågel. Kan du säga peacock?
Kan du säga pee?
Säg det två gånger fort.
- Och sen de gröna... - Kan du läsa för oss?
Får jag se?
David kommer att älska den.
"Efter föreställningen gick han in i köket-
- där det hela lammet till middagen grillades på det snurrande spettet.
Han såg att veden inte skulle räcka och sa till Harlekin och Kasper:
'Hämta hit Pinocchio, han hänger på en spik.
Han är gjord av trä och får bli ved åt min stek.""
"Pinocchio arbetade till midnatt. Han gjorde inte åtta korgar, utan sexton.
Sen gick han till sängs och somnade.
Han drömde att han såg fen som log så vackert.
Hon kysste honom och sa: 'Tappre Pinocchio-
- eftersom ditt hjärta är gott förlåter jag dina missgärningar.
Lova att vara snäll så blir du lycklig.'
Drömmen tog slut och Pinocchio vaknade full av förundran.
Han blev så häpen när han upptäckte-
- att han inte längre var en docka, utan en riktig pojke, som alla andra."
Josephine har tydligen tagit ledigt.
Herregud. Det ante mig.
- Allt var ju jättebra. - Hon var olycklig!
- Det sa aldrig han nåt om. - Det är för...
- Beror det på nedskärningarna? - Ingen aning, jag får aldrig veta nåt.
- Har de verkligen viktproblem? - Det har jag med.
Det har du inte alls. Var inte fånig.
Jag vet inte. Det där med inre skönhet...
Du går sönder.
- Det är löjligt! - Precis.
- Jobbet har blivit så fånigt. - Jag vet vad du snackar om.
Kan han äta?
- Jag vet inte. - Gör inte så.
Vad håller du på med, David? Lägg ner gaffeln, Martin!
Sluta nu, David! Martin, du provocerar honom. Sluta.
- Sluta nu, David! - Sluta nu båda två!
Sluta! Sluta, David!
Det är fullt av spott.
- Det stinker vitlök. - Vi borde slänga in en mintkaramell.
- Kan du hitta ytan? - Rör inte varorna.
- Rena träsket här. - Du har kladdat ner dig ordentligt.
Spenat kan kaniner, människor och Karl-Alfred äta.
Inte pojkrobotar.
Försök att ta dig in.
Genom skafferiet, de nedre hyllorna.
Var inte orolig, mamma. Det gör inte ont.
Deaktiverarna är avstängda på vänster sida.
- Monica. - Nej! Jag måste bara...
Det är mer kvar.
Om du gör nåt jättespeciellt åt mig...
...ett viktigt uppdrag-
- så säger jag till mamma att jag älskar dig.
Då kommer hon också att älska dig.
Vad ska jag göra?
Du måste lova först, sen berättar jag.
Du måste berätta först, sen lovar jag.
Jag vill ha en lock av mammas hår. Vi kan ha den tillsammans.
Om du hade en sån, och bar den jämt, kanske hon skulle älska dig ännu mer.
Som prinsessan i filmen vi såg. När hon hade prinsens hår i halsbandet-
- så älskade han henne.
- Vi kan be henne om det. - Det måste vara ett hemligt uppdrag.
Smyg in till mamma när hon sover-
- och klipp av det.
Det kan jag inte. Jag får inte.
Du lovade. Du sa: "Berätta, så lovar jag."
Visst gjorde du?
David!
Varför gjorde du så? Varför? Svara, för helvete!
Du gör honom illa! Du har sönder honom!
Henry, jag ville att mamma skulle älska mig...mer.
- Herregud. - Vad?
Mitt öga, jag tror det blöder.
Kom igen. Akta.
Svartsjuka och rivalitet är normalt.
Martin har bara varit hemma en månad, alla syskon utmanar varandra.
Det var en lek som gick för långt. Han är ju nästan mänsklig.
- Han höll i en kniv. - Sax.
- Det var ett vapen. - Varför skulle han vilja skada mig?
Det vet vi inte! Han kan vara farlig för dig, för Martin, för hela familjen.
Du får inte lämna tillbaks honom.
Men om han har skapats för att älska borde han faktiskt kunna hata också.
Vi vet inte vad han kan ta sig till.
Har den äran, Martin!
Jag har gjort den själv.
- Är det din lillebror? - Inte precis.
- Han är en meka. - Vad är det?
Vi är organiska - du är mekanisk.
Orga - meka.
- Todd, sluta! - Jag visste inte att de gjorde barn.
Kan du kissa?
- Nej. - Få se det du inte kan kissa med, då.
Killar, kom igen.
Rör den.
Den känns så riktig!
Det är läskigt.
- Den känns så riktig. - Det är för verkligt.
Mekariktig.
- Har han DAS? - Vad?
Damage Avoidance System. Smärtvarningssystem.
Vår betjänt har det. Så de inte tar i saker som brinner och sånt.
Kolla nu.
Jag ska inte göra dig illa.
Jag ska inte skära dig, säg till när det känns.
- Skydda mig, Martin. - Släpp mig!
Mamma!
Skydda mig, skydda mig.
Henry!
Herregud!
Herregud, han andas inte!
Ta ett andetag. Hosta upp det. Duktig pojke!
- Tack och lov! - Ring Frazier. Berätta vad som hände.
Ta honom till skuggan.
- Du, David? - Mamma!
- Jag måste prata lite med dig. - Okej.
KÄRA MAMMA TEDDY HJÄLPER MIG JAG ÄLSKAR DIG OCH TEDDY
JAG ÄLSKAR DIG OCH HENRY OCH SOLEN SKINER
JAG ÄR VÅR SON OCH JAG HATAR TEDDY HAN ÄR INTE RIKTIG
JAG ÄR DIN LILLA POJKE OCH MARTIN MED MEN INTE TEDDY
Vad fina de är.
Tack.
Vi kan väl ta en åktur i morgon på landet.
Du och jag. Vill du det?
- Teddy också? - Ja.
Tack, mamma. Tack snälla.
I morgon är det vår dag.
Vart ska vi?
Är det fint där?
Är det glädjetårar?
Vad får vi till middag?
- Du kan inte äta. - Jag vet.
Men jag tycker om att sitta vid bordet.
David? David, jag vill... Hör på.
Hör på nu!
David.
Hör på nu.
Du kan inte förstå varför, men jag måste lämna dig här.
Är det en lek?
Nej.
När kommer du och hämtar mig?
Det gör jag inte, du måste vara här själv.
Ensam?
Med Teddy.
- Nej, snälla mamma! - Annars förstör de dig.
Förlåt att jag hade sönder mig själv, klippte av ditt hår och gjorde Martin illa...
Jag måste gå nu! Sluta!
- Jag måste gå. - Mamma, nej! Mamma!
Om jag blir en riktig pojke som Pinocchio, får jag komma hem då?
- Det var en saga. - Som berättar hur det är.
Sagor är inte verklighet, du är inte verklig!
Hör på nu!
Ta det här, låt ingen få se hur mycket det är.
Gå inte åt det hållet!
Då tar de dig, låt dem aldrig ta dig!
Akta dig för köttmarknader och folkmassor!
Akta dig för alla människor, du kan bara lita på mekor!
Varför överger du mig?
Jag är ingen riktig pojke, men jag vill försöka.
Släpp mig, David. Släpp!
Förlåt att jag inte berättade om världen utanför.
Jag är rädd.
- För mig? - Ja.
- Att jag ska göra dig illa? - Ja.
Jag tror du är rädd att ge dig hän.
Jag tror du är rädd att vara lycklig.
Och det här gör mig upphetsad.
Är du rädd att se stjärnorna, Patricia?
Jag kan hjälpa dig nå dem.
Jag är rädd för det du har under kläderna.
Får jag se den först?
Är det första gången med en som jag?
- Jag har aldrig varit med en meka. - Inte jag heller.
Jag är rädd att det ska göra ont.
När du väl haft en älskarrobot...
...vill du aldrig ha en riktig man igen.
Är det passionens sår?
Hör du musiken?
Du är en gudinna, Patricia.
Du väcker mina lustar.
Men du är värd något mycket bättre i ditt liv.
Du är värd...
...mig.
- Tjena, Joe, läget? - Hej, Jane, hur går kneget?
- Tjena, Joe, läget? - "Var god stör ej"-skylt på 102:an, tack.
Se till att ditt tillstånd syns när du går.
Köttmarknaden är i Barn Creek och robotjägarna är i farten.
Det var tur att jag mötte er. Tack. Nu har jag en dam som väntar.
Ms Bevins.
Det är Joe, er kärleksslav.
Jag har räknat sekunderna sedan vårt senaste möte.
Har du gråtit, Samantha? Jag har hittat en tår.
Tjena, Joe, läget?
Hur många sekunder har egentligen gått sedan ni var tillsammans?
255 133.
Farväl, Sam, och glöm aldrig att du dödade mig först.
Nu ligger jag illa till.
Om jag blir en riktig pojke får jag komma hem.
Då kommer hon att älska mig.
Hur då?
Den blå fen gjorde Pinocchio till en riktig pojke.
Hon kan göra mig till en riktig pojke.
Jag måste hitta henne. Jag måste bli riktig.
Det måste finnas någon ute i världen som vet var hon bor.
Måne på uppgång!
Det är köttmarknaden. De förstör oss på scen, jag har varit där.
- Vad gör vi? - Springer.
Gamla skrothögar!
Gör er av med era mekor. Bli av med allt artificiellt.
Låt några mekor löpa. Finns det några skrothögar utan tillstånd där nere?
Såg du?
Kan vara en människa.
Nej, han har inget utgångsdatum, inget ID-nummer.
- Varför är en ny modell oregistrerad? - Det är en nytillverkad älskarmeka.
Skönt med annat än gammalt skrot.
Det är inte en människa, då? Jag vill inte ha en Trenton-repris.
Det är en meka som går fri!
Då tar vi honom! Bussa hundarna på de andra!
Genomsök slummen!
- Vad heter du? - David.
- Hej, David! Hur gammal är du? - Jag vet inte.
Behöver du nån som tar hand om dig?
Skulle du vilja ha en barnflicka? Jag har många fina referenser.
Vet du var den blå fen bor?
Släpp ut linan. Stanna upp.
Öppna undre buren.
Var inte rädd.
Jag går sönder.
Hallå!
Har nån tappat den här?
Är det din hund?
- Lämna in den, är du bussig! - Alan! Upphittat!
KÖTTMARKNAD FIRA LIVET
- Känner du David? - Var stänger man av?
Var är David?
Kan du hjälpa mig hitta David?
Jag måste hitta David.
Tar du mig till David nu?
UPPHITTAT
Kan ni skjuta mig över propellergrejen?
Inte genom den, jag har ändrat mig.
Starta era motorer!
Tio! Nio! Åtta!
Sju! Sex! Fem!
Fyra! Tre! Två!
Ett!
Vi, då?
Vi lever-
- och det här är en hyllning till livet!
Och det här säkerställer-
- en sant mänsklig framtid!
- Vad heter du? - Hej Teddy.
Hej David.
Ta det!
MC-hundarna rullar.
- Pappa! - Amanda, gå ut, det är för rökigt här.
- Det är en pojke i buren. - Vad sa du?
- Pojke? - En riktig pojke, inlåst i buren.
- I fållan? - På fängelsestället.
Har vi nån kamera vid svinstian? Jag vill se vad det är hon menar.
- Vad letar du efter? - Amanda såg en pojke.
- Hur visste du det? - Nallen berättade det.
Vill du vara snäll och stänga av mina smärtmottagare?
Varför gör de så här?
Historien upprepar sig. Det är blodets och elektricitetens ceremoni.
Så fort de får tillfälle skrotar de oss-
- så att vi blir färre och de fortsätter att vara i majoritet.
Är min tid redan ute? Adjö med er.
- Skydda mig! - Inte än. De vill bara ha honom.
Skydda mig, skydda mig.
Har några barn anmälts försvunna?
Okej, tack Mike.
Hur kom du in dit? Hörru, grabben!
Vad heter du? Jag bits inte.
Kom hit så jag får titta på dig.
Jag ska inte göra dig illa, bara titta.
- Du är en maskin. - Jag är en pojke.
- Är han en leksakspojke? - Jag heter David.
Omöjligt.
Jag fungerar ju fortfarande, fast lampan är trasig.
Min lampa lyser inte, jag hade sönder den.
Farväl, David.
Ingen tillverkar väl barn. Det är ju meningslöst.
Det kan vara ett beställningsjobb, låtsasbarn till nån rik fegis.
Jag är ett beställningsjobb. Årets meka i "Time" för 75 år sen!
Nej, det här är ett förstklassigt jobb, nån har lagt ner mycket kärlek.
Du är unik, vet du det?
- Vem har gjort dig? - Mamma.
Mammas-mage-fabriken, va? Byggda för att vara som människor.
Tillverkaren. Serve US, EZ Living, Robiville, Simulit, Cybertronics?
- Monica är min mamma. - Kan vi talas vid?
Ska han inte vara med?
Nåt så originellt skrotar man bara inte!
Originalitet utan syfte har inget värde, men pengar tycks vara ert huvudsyfte.
- Vad ska ni använda honom till? - Nåt passande: Nöjesbranschen.
Det var tur att jag mötte dig!
- Släpp honom! - Jag försöker.
- Nej, skydda mig! - Som ni vill.
Johnson-Johnson! Johnson-Johnson!
Mina damer och herrar, pojkar, flickor och barn i alla åldrar.
Vad ska de hitta på härnäst?
Se här! En lillrobot, en leksak, en levande docka.
Och vi vet ju varför han tillverkats.
För att stjäla era hjärtan, ersätta era barn.
Den senaste förolämpningen mot mänsklig värdighet-
- i deras försök att utplåna Guds barn.
Det här är nästa generations barn som ska åstadkomma det.
Låt er inte luras av den tekniska skickligheten.
Tveklöst ligger hantverksskicklighet bakom simulatorn-
- men vid första slaget-
- kan ni se lögnen falla samman inför era ögon!
Bränn mig inte!
Jag är inte Pinocchio! Döda mig inte! Jag är David!
Mekor ber inte för sina liv! Han ser ju ut som en pojke!
Byggd som en pojke för att avväpna oss!
Nu försöker de imitera våra känslor också!
Vad han än lurar i er så kom ihåg att vi bara förstör konstgjordhet!
Den av er som är utan simulator-
- skall kasta första stenen.
Han är ju bara en pojke!
Johnson, du är ett monster!
Ta bort honom, innan de river stället!
KÖTTMARKNAD FIRA LIVET
TILL MINNE AV DAVID
- Vi har hittat honom. - Var?
På en köttmarknad utanför Haddonfield.
- Lever han? - Ja, han är oskadd.
Jag ser månen.
- Är den riktig? - Jag vet inte.
Kommer den?
Det kan jag inte avgöra.
Vi går inte ditåt.
- Vart ska vi? - Hitåt.
Har du råkat illa ut? Har du rymt?
- Mamma sa åt mig att rymma. - Varför det?
- För att Henry inte tyckte om mig. - Hur så?
- Martin kom hem. - Vem är det?
Mammas och Henrys riktiga son.
När jag har hittat den blå fen får jag komma hem.
Mamma skulle älska en riktig pojke, den blå fen ska göra mig till en.
- Är blå fen meka, orga, man eller kvinna? - Kvinna.
Kvinna?
Kvinnor kan jag!
Ibland frågar de speciellt efter mig.
Jag vet allt om kvinnor. Allt man nu kan veta.
Ingen är den andra lik, och när de har träffat mig är ingen-
- någonsin densamma. Och jag vet var de finns.
- Var då? - I Rouge City.
På andra sidan floden, för långt för att orka gå. Vi måste ha hjälp.
Och det är inte helt ofarligt.
Vi måste färdas...
...mot månen.
Finns det många kvinnor i Rouge City?
Lika många som stjärnorna om natten.
- Och hur hittar vi en av dem? - Vi frågar dr Know.
Han vet allt.
- Vad heter hon? - Hon heter bara blå fen.
Blå fen... I orgavärlden är blått vemodets färg-
- men tjänsterna jag tillhandahåller gör alla kinder rosiga.
Jag ska ändra färgen på din fe. Hon kommer att skrika i månskenet:
"Åh ja. Åh Gud. Åh Gud."
Du blir en riktig pojke, hon en riktig kvinna-
- och allt blir frid och fröjd, för du höll min hand och räddade mig-
- så kunderna återigen kan fråga speciellt efter mig: Gigolo Joe!
- Varför gör du så? - Det är bara så jag gör.
Följ mig. Alla vägar leder till Rouge!
Det är så sant som det är sagt.
Det finns jämnåriga flickor som jag. Vi är den ensamma människans njutning.
Vi blir varken gravida eller träffar era föräldrar.
Vi jobbar under er, ovanpå er och för er.
Vi är bättre på det vi gör än någon människa.
Om ni skjutsar oss till Rouge City...
...kan allt detta...
...och mycket, mycket mer-
- bli ert.
Hoppa in.
Säg: "Ah."
Där borta - på Here Kitty Kitty - hade jag min utprovningsperiod.
Där är Tails - himla fisförnämt. Dit blir aldrig jag bjuden.
Glädjeflickor och -pojkar. Avancerade robotar som inte vet hur man lever.
Kan ingen engelska, svensktillverkade. Lika dötrista som en kista.
Gratis inträde. Kom in, kom in.
Där ligger Mildred. Henne måste jag visa dig.
Är du hon?
Vår Fru med det obefläckade hjärtat.
Våra skapare söker sin egen skapare. De går in, knäpper händerna, sjunger-
- och när de kommer ut är det mig de ser.
Jag har fått många kunder här.
Men var är blå fen?
Det ska dr Know tala om för oss.
Dit går alla som vill veta något.
Får jag presentera doktorn.
FRÅGA VAD SOM HELST
Kunskapstörstande, välkomna till dr Know-
- där snabba läckra fakta serveras dygnet om på 40 000 olika platser.
Fråga dr Know - jag vet allt.
Berätta var den blå fen finns.
Fråga och betala sen. Två för fem och gratis en.
Två frågor kostar fem newbucks, den tredje frågan bjuder han på.
I våra dagar kostar ingenting mer än information.
- Det är allt jag har. - Det blir sju frågor till dr Know.
Det borde räcka.
Han är listig och försöker säkert luras, men försöka måste vi.
Vi erbjuder fack- och skönlitteratur.
Allt från nybörjare till akademiker och sagor till religion.
När, var, hur - eller kalla fakta.
- Kalla fakta? - Tack för fråga nr 1. Kalla fakta är...
Det var inte det jag ville fråga.
Tonfallet avslöjar att det är en fråga.
- Kalla fakta. - Sex frågor kvar.
Var finns blå fen?
I trädgården. Vascostylis, blå fe.
Blommar två gånger varje år med klarblå blommor.
En hybrid mellan Ascola meda Arnold.
- Fem frågor kvar. - Vem är blå fen?
Är du ledsen, ensam, vill du ha sällskap?
Blå fens eskortservice kan hjälpa dig! Fyra frågor kvar.
Försök med sagor.
Ny kategori.
- Sagofeer. - Nej, sagor.
Nej, sagor.
- Vad är blå fen? - "Pinocchio" av Carlo Collodi.
"Då hördes rasslandet av vingslag och en stor falk landade i fönstret.
- Vad befaller du, vackra fe?" - Det är hon!
"Barnet med det blå håret var den godhjärtade fen-
- som hade bott i skogen i över tusen..."
- Det var hon! - En bild av henne, men vi närmar oss.
Om en saga är sann skulle det väl vara fakta - kalla fakta?
Nu vet jag.
Ny kategori.
Kombinera...
...fakta med...
...sagor.
Fråga honom igen nu.
Hur kan den blå fen...
...göra...
...en robot...
...till en riktig pojke?
Människobarn, kom Till hav med ödemark runtom
Hand i hand med en fe Tårarna i världen är fler än du kan se
Ditt sökande blir farofyllt men belöningen ovärderlig.
I sin bok "Hur kan en robot bli mänsklig?"-
- skriver professor Allen Hobby om hur mekor kan förvandlas till orgor.
- Hur hittar jag henne? - Att finna henne är fullt möjligt.
Vår blå fe finns på en plats och endast där.
Vid världens ände där lejonen gråter. Det är där som drömmar föds.
Mången meka har åkt till världens ände och aldrig kommit tillbaka.
Därför heter världens ände "Manhattan".
Och dit måste vi åka.
Vänta!
Tänk om den blå fen inte alls finns.
Det kan vara trolldom. Det övernaturliga förenar universum.
Bara orgor tror på det som inte syns, det är det som skiljer oss åt.
Tänk om det är en elektronisk parasit som hemsöker artificiell intelligens.
De hatar oss - människorna, de drar sig inte för nåt.
Mamma hatar inte mig! Jag är speciell och unik!
Det har aldrig funnits nån som jag, nånsin.
Hon älskar Martin för han är riktig, när jag blir det ska hon natta mig-
- och sjunga för mig och lyssna på mig och krama mig-
- och säga att hon älskar mig hundra gånger varje dag!
Hon älskar det du gör för henne-
- precis som mina kunder älskar det jag gör för dem.
Men hon älskar inte dig, David. Det kan hon inte.
Du är inte kött eller blod, du är ingen hund eller katt eller kanariefågel.
Du har konstruerats och tillverkats precis som vi andra.
Du är ensam för de tröttnat på dig eller bytt ut dig mot en yngre modell-
- eller blev missnöjda med nåt du sa eller hade sönder.
De gjorde oss för smarta, för snabbt och i för stort antal.
Vi får lida för deras misstag för vi är de enda som kommer att bli kvar.
Det är därför de hatar oss och det är därför du måste stanna här...hos mig.
Adjö, Joe.
Stå kvar där ni är.
Gör plats, tack.
Nu ligger du risigt till.
Gör det ni ska nu. Sätt fart.
Var försiktig, det är ingen leksak.
- Destination? - Manhattan.
Förbjudet område för mekor.
Manhattan... Den förlorade staden i havet vid världens ände.
"Där lejonen gråter."
Vänd om, Joe.
Än ska vi inte ge upp.
Vänd om!
Professor Hobby?
Människobarn, kom Till hav med ödemark runtom
Hand i hand med en fe Tårarna i världen är fler än du kan se
Professor Hobby?
Hallå?
Hallå!
Är det här man blir riktig?
Det är här man läser.
Är du riktig?
Är jag väl.
Är du jag?
- Jag är David. - Det är du inte alls!
Jo, jag är David.
- Det är jag också. - Hej David.
Kan du läsa?
Kan vi inte läsa tillsammans?
Vi kan väl vara vänner.
Du får henne inte.
Jag hör inte.
Hon är min, och jag är den ende.
Det är jag som är David!
Jag är speciell! Jag är unik! Det är jag som är David! Du får henne inte!
- Jag är David. Jag är David. - David?
Det är du som är David.
Professor Hobby?
Ja, David, jag har väntat på dig.
Dr Know sa att du var här. Är blå fen också här?
Monica berättade om din fe för mig. Vad skulle fen göra, trodde du?
- Göra mig till en riktig pojke. - Det är du ju.
Så riktig jag nu lyckats göra nån, så då skulle jag vara din blå fe.
Nej. Dr Know sa att hon fanns i den förlorade staden vid världens ände.
Det sa han för att du skulle komma hem till oss.
Och det var enda gången vi ingrep. Den enda hjälpen vi gav honom...
...för att ge dig...
...så du skulle hitta hem.
Innan du föddes drömde inte robotar och åtrådde inget om inte vi sa vad.
Inser du vilken framgångssaga du blivit?
Du fann en saga, kärlek och längtan fick dig att försöka förverkliga den-
- och det hade ingen lärt dig! Vi tappade faktiskt bort dig.
Vi gav oss inte till känna för att se vad du själv skulle komma fram till.
Den logiska slutsatsen att fen-
- är en fåfäng önskan om sånt som inte finns-
- eller människans allra största gåva:
Att vilja förverkliga sina drömmar.
Det har ingen maskin kunnat före dig.
Jag trodde jag var unik.
Min son var unik.
Du är av ett annat slag.
David?
Min hjärna klarar inte det här.
Vill du träffa dina riktiga föräldrar?
De vill hemskt gärna prata med dig.
Vänta här så går jag och hämtar dem.
Vi vill höra allt om dina äventyr.
Vi vill tacka dig...
...och berätta vad som sker härnäst.
ÄNTLIGEN - EN EGEN KÄRLEK DAVID
ÄNTLIGEN - EN EGEN KÄRLEK DARLENE
Mamma.
Jag såg det, Joe. Stället där hon bor.
Hon är där nere. Hon väntar på mig!
När du blir en riktig pojke, hälsa då damerna från mig när du blir större.
- Farväl, Joe. - Farväl, David.
DYK
Jag finns.
Jag fanns.
Snälla du, var försiktig.
Det var en gång...
- Den blå fen klarade sig. - Vad hände?
- Jag vet inte. - Vi är inburade.
Blå fen?
Snälla...
Snälla, snälla, gör mig till en riktig levande pojke.
Snälla.
Blå fen?
Snälla. Snälla.
Gör mig riktig.
Blå fen. Snälla.
Snälla, gör mig riktig.
Snälla, gör mig till en riktig pojke.
Snälla blå fen.
Gör mig till en riktig pojke. Snälla.
David fortsatte bönfalla den blå fen.
Hon som log sitt ljuva eviga leende med evigt öppen famn.
Till slut slocknade strålkastarna, men David kunde se henne i dagsljuset-
- och fortsatte tala till henne.
Han bönföll henne tills alla havsanemoner hade dött.
Medan havet frös och isen omslöt både amfibiekoptern och den blå fen-
- så att han fortfarande kunde urskilja henne: En blå vålnad i isen.
Ständigt där, ständigt leende, med ständigt öppen famn.
Med tiden slutade han röra sig, men hans ögon förblev öppna-
- och tittade stint framför sig varenda mörk natt.
Och nästa dag...
...och nästa dag...
Så förflöt sedan tvåtusen år.
Maskinen blev fastklämd innan havet frös-
- så robotarna är original. De kände levande människor.
Vi är hemma, Teddy.
Mamma!
Vi är hemma!
Var är du?
David.
Du har letat efter mig.
Hela livet.
Och vad är det du vill be mig om?
- Jag vill önska något. - Och vad är det?
Snälla, gör mig till en riktig pojke, så mamma älskar mig och jag får stanna.
Jag ska göra allt som går, men jag kan inte göra dig till en riktig pojke.
Var är jag?
Det ser ut som hemma, men det är annorlunda.
Ja, det är annorlunda, men det är ditt hem.
Vi läste dina tankar, allt finns här.
Du kom ihåg varenda detalj åt oss.
Vi vill att du ska vara lycklig.
Du är så viktig för oss, David, du är unik i hela världen.
Kommer mamma snart?
Är hon och handlar med Martin?
David, hon kan inte komma hem-
- för tvåtusen år har gått och hon lever inte längre.
Käraste David.
När du känner dig ensam kan vi återskapa andra från din tid.
Om ni kan återskapa andra, varför då inte henne?
Vi måste ha grävt upp deras kroppar ur isen.
Vi behöver ha något från personen, t.ex. en benbit eller nagel.
David.
Ja, Teddy?
Minns du att du klippte av en bit av mammas hår?
- Henry ruskade om mig. - Och du tappade hårlocken...
Jag vet.
Nu kan ni återskapa henne. Eller hur?
Gör som han vill.
Käraste David, din vilja är min lag.
Tjena, Joe, läget?
Jag har ofta avundats människorna det de kallade själ.
De kunde förklara livets mening på så många sätt: Konst, poesi, matematik.
Människan måste ju vara nyckeln till livets mening-
- men människan hade dött ut, därför inledde vi ett projekt-
- som återskapade de sen länge döda-
- med hjälp av DNA från ben eller hud.
Vi undrade också om det var möjligt att återskapa en människas minne.
Vet du vad vi upptäckte?
Att rumtiden i sig själv-
- lagrade information om varje händelse som någonsin inträffat.
Men experimentet misslyckades.
De som återupplivades levde bara i en dag.
När de somnade efter sin nya dag dog de igen.
Så fort de förlorade medvetandet rann livet ur dem.
Så när en individs bana i rumtiden väl hade använts-
- kunde den inte återanvändas.
Om vi återskapar din mamma nu-
- så blir det bara för en dag, och sen kommer du aldrig att få återse henne.
Kanske...
Kanske visar hon sig vara speciell. Hon kanske stannar.
Det här är svårt för dig att förstå. Ditt syfte är att vara så ung.
Den enda dagen kanske blir som dagen i amfibiekoptern.
Den kanske varar för evigt.
Du är det bestående minnet av människosläktet.
Det varaktigaste beviset för dess genialitet.
Vi vill bara att du ska vara lycklig.
Det har du fått uppleva så lite av.
Om ni vill att jag ska bli lycklig...
...så vet ni vad ni måste göra.
Hör.
Hör du?
Den nya morgonen är här.
Gå till henne.
Hon håller precis på att vakna.
Jag hittade dig.
- Hej. - Hej.
Jag måste ha slumrat till.
- Hur länge...? - Vill du ha lite kaffe? På ditt sätt.
Ja, det vore jättegott.
Så jag vaknar.
Okej.
Du glömmer aldrig hur det ska vara.
Nej.
Jag glömmer aldrig.
Jag känner mig lite omtumlad. Vilken dag är det?
Det är i dag.
Allteftersom dagen gick tyckte David att det var den lyckligaste i hans liv.
Alla hans mammas bekymmer var som bortblåsta.
Ingen Henry, ingen Martin, ingen sorg-
- bara David.
Han fick inte förklara något, då skulle hon bli rädd och allt bli förstört-
- men det här var Davids stund-
- så därför målade han saker hon ändå inte skulle minnas.
David hade aldrig haft födelsedags- kalas eftersom han inte hade fötts-
- så de gjorde en tårta och tände ljus.
- Önska något. - Det har redan slagit in.
Mörkret började falla.
David släckte ner utan att ens ha blivit ombedd att göra det.
Det borde vara jag som stoppar om dig.
Märkligt.
Fascinerande.
Jag kan knappt hålla ögonen öppna. Jag vet inte vad det är med mig.
Vilken fin dag det varit.
Jag älskar dig, David.
Jag älskar dig verkligen.
Jag har alltid älskat dig.
Det var det ögonblicket han hade väntat på.
Och nu var ögonblicket förbi för Monica sov djupt.
Och inte bara sov.
Om han ruskade om henne skulle hon inte vakna.
Så David somnade han också.
Och för första gången i sitt liv-
- fick han uppleva det ställe-
- där drömmar föds.
TILL STANLEY KUBRICK
[SWEDISH]